Guerra Freda | ||||
---|---|---|---|---|
![]() | ||||
![]() | ||||
Tipus | guerra ![]() | |||
Data | 4 de febrer de 1961 – 25 d'abril fr 1974 (13 anys, 2 mesos i 3 setmanes) | |||
Escenari | Angola, Guinea Portuguesa i Moçambic | |||
Lloc | Àfrica Occidental Portuguesa ![]() | |||
Estat | Portugal, Angola, Moçambic i Guinea Bissau ![]() | |||
Resultat | Independència de Angola, Cap Verd, Guinea Bissau, Moçambic i São Tomé i Príncipe:
| |||
Conseqüència | Independència de les colònies portugueses a Àfrica.[5] Timor Leste seria ocupat per Indonèsia abans que es consolidés el seu procés d'independència, que no es consumaria fins a l'any 2002. | |||
Bàndols | ||||
| ||||
Comandants | ||||
| ||||
Forces | ||||
| ||||
Baixes | ||||
| ||||
Mèdia | ||||
![]() |
La Guerra colonial portuguesa o Guerra d'Ultramar es va dur a terme entre les Forces Armades Portugueses i les forces organitzades pels moviments d'alliberament de les antigues colònies portugueses d'Angola, Guinea-Bissau i Moçambic entre els anys 1961 i 1975. En aquests territoris el conflicte és anomenat Guerra d'independència.
L'expressió guerra colonial era rebutjada pel govern portuguès, ja que els territoris ultramarins portuguesos tenien l'estatut de províncies i no de colònies. Les Nacions Unides, no obstant això, consideraven que sí que eren colònies, perquè els drets dels indígenes africans eren diferents als dels colons blancs i els africans assimilats. D'altra banda, a causa que les operacions militars eren considerades de seguretat interna per les autoritats portugueses, el terme guerra tampoc era utilitzat. Per aquestes raons, el terme utilitzat generalment pels mitjans militars portuguesos era el de campanyes ultramarines.
L'inici d'aquest període de la història de Portugal va tenir lloc a Angola, el 4 de febrer de 1961, a la zona que passaria a denominar-se Zona Revoltada do Nord (Zona Rebel del Nord), que correspon als districtes de Zaire, Uige i Cuanza Nord. La Revolució dels Clavells a Portugal el 25 d'abril de 1974 va suposar la fi d'aquest període i el primer pas cap a la independència d'aquestes colònies. Amb el canvi del rumb polític del país, els intents de les Forces Armades Portugueses per mantenir el control d'Angola, Guinea i Moçambic van deixar de tenir sentit. Els nous dirigents van anunciar la democratització del país i estaven disposats a acceptar les reivindicacions d'independència de les colònies, per la qual cosa van passar a negociar les fases de transició amb els moviments d'alliberament nacional que es trobaven en guerra contra Lisboa.
Al llarg del seu desenvolupament va ser necessari augmentar progressivament la mobilització de les forces portugueses, en els tres escenaris d'operacions, de forma proporcional a l'augment dels fronts de combat que, a principis de la dècada dels 70 arribarien al seu moment crític. Per part de Portugal, la guerra se sustentava pel principi polític de defensa d'allò que es considerava territori nacional, basant-se en el principi ideològic de nació pluricontinental i multirracial. D'altra banda, els moviments d'alliberament nacional es justificaven sobre la base del principi inalienable de l'autodeterminació i independència, en un marc internacional de suport i incentiu de la lluita.
© MMXXIII Rich X Search. We shall prevail. All rights reserved. Rich X Search